Казвам ти, Керъл, страхотна гледка е тук. Всичките звезди, синята вода.
Напомня ми за онази нощ в Кабо. Помниш ли ресторанта?
Хал, гледай си полета. - Доста сангрия изпихме онази вечер.
Обаче бая пиеш. - Хал.
Не знам как стигнахме до хотела. - Хал, на 2786 метра си.
3 метра по-нагоре, прозорецът се чупи и си мъртъв.
Малко повече налягане. Може да поставим рекорд за компанията.
Моля те, Хал. Веднъж в живота ти, без каскади, без изненади.
Без изненади.
Открий го.
Приземи се и ще имаме идеалния полет, г-н Джордан.
Значи ли, че получавам златна звезда или просто невероятна симулация?
Какво стана със захранването? Ехо?
Керъл? Има ли някого?
Ако трябва пак да управлявам тази странна машина...
Добре.
Боже мой.
Не. Всичко е наред.
Моето време настъпи. - Говориш английски.
Не. Пръстенът е.
Избра те. Вземи го.
Сега си Зеления Фенер,
един от защитниците на вселената.
Пазителите ще те повикат.
Използвай пръстена
разумно.
Какво, по дяволите?
З Е Л Е Н И Я Т Ф Е Н Е Р ПЪРВИ ПОЛЕТ
...и когато тази странна светлина изчезна, симулаторът беше...
Земетресение ли имаше?
Мисля, че няма проблем, но цяла седмица? Къде ще ходиш?
Не знам. Мисля да изследвам малко. Да видя нови забележителности.
Няма какво друго да правим, докато дойдат новини за прототипа.
Поне симулаторът не е повреден много лошо.
Керъл, трябва да затварям. Ще ти се обадя от
където съм.
Значи е вярно. Абин Сър наистина е мъртъв.
Къде е тялото му?
Попитах къде е? - Взриви се с космическия кораб.
Искам да го свалиш.
Смешникът дори не е трениран.
Някой е тренирал. При това без упътване.
Нека да се успокоим за малко, може ли?
Не мисля, че се запознахме както трябва.
Казвам се Синестро. Това е Будика, Томар Ри
и се запозна с чаровника ни, Килоуог.
А ти си? - Хал Джордан.
Добре, Хал Джордан, ние сме членове на Корпуса "Зелени Фенери",
елитен, интер-галактически отряд от планетата Оа.
Началниците ни са група безсмъртни, познати като Пазителите.
Предполага се, че ще ме повикат. - Точно така.
Дошли сме да те върнем обратно, за лек разговор.
И в случай, че се чудиш, това не е молба.
Пръстенът не е твой, докато Пазителите не решат.
Добре. - Много добре.
Томар, ще имаш ли честта?
Решихме, че пътуването ти ще е по-лесно в по-земна конструкция.
Благодаря.
Трябва да разбереш, земни човеко,
Корпусът "Зелени Фенери" е елитна организация.
Не всеки може да се присъедини. Има огромни ангажименти.
Всеки Фенер е отговорен
за патрулиране на 1 от 3600-те сектора на вселената.
Но... - Нещо като полицай на район.
Да, предполагам. - Чичо ми беше полицай.
Да, но... - 30 години в крайбрежната полиция.
Даваше ми да пускам сирената. Добър човек.
Но най-вече, пръстенът на Зеления Фенер е сложно оръжие.
Трябва му някой с жестока концентрация.
Мисля, че мога да се справя. - Ще се справи.
Ренакар.
Защо дори се занимаваме с това? Той е човек.
Да, трудно е да пропуснем това.
Страхувам се, че човешката раса на Земята няма най-звездната репутация.
Истината е, че човеците са жестоки, подли, плашливи и ненадеждни.
Да не говорим за миризмата.
Не може да осъждаш всички видове.
Каза го, Гантет. Чудо е, че се задържаха толкова дълго.
Може би искаш да ти изброя жестокостите им.
Може би нашия човек може да ни помогне. Може би има няколко негови.
Слушай, приятел, не съм искал пръстена.
Искате си го - вземете си го, защото чух достатъчно глупости.
Изглежда, че може да добавим наглост към многото им качества.
Човекът е прав. Ако е ненадежден, както всеки казва,
няма сила в галактиката, която да накара пръстена да бъде на пръста му.
И все пак ето го, като едно цяло са.
Пазителски съвет, може ли да говоря?
Заповядай, Синестро.
Фенерът на сектор 1417 е разпознат.
Благодаря, Апа Али Апса. Бих искал да предложа нещо.
Позволете да наглеждам човека, да го видя на какво е способен.
Това е моя работа.
Хората могат да те изненадат, ако ги стимулираш малко.
Имаш по-важни неща за деня си, Синестро.
Имаме задълбочаваща се криза в момента.
Разбирам, г-не, но мислех, че човекът може да бъде от полза.
Малко е необичайно, но предложението на Синестро ме заинтересува.
Ще гласуваме ли?
Всички за.
Така да бъде. Човекът е под твое командване, Синестро.
Успех.
Аз съм треньорът тук. - Знам, знам.
Сега какво? - Сега си мой.
Идвай.
За каква криза говореха?
Нещо маловажно, кой ще управлява вселената.
Не, че сега е в добри ръце.
Но първо важните неща.
На свещена земя си, землянино. На центъра на вселената сме.
Фенерът съдържа батерия, която захранва всички пръстени.
Също така съдържа всичката позната ни информация за вселената.
Вид атлас и кой кой е във вселената.
Ще разгледаме сектор 1215.
Трябва да набереш бързина.
Вкарай пръстена в светлината, мисли за 1215
и батерията ще свърши останалото.
Невероятно.
Това не е филм.
Не е зле. Последният новобранец си изпържи мустачетата.
Радвам се, че те впечатлих. - Но го направи.
За разлика от другите, харесвам хората.
Възхищавам се на духа им и вродения им стремеж за власт.
Тук е доста популярен. - Имаш предвид Пазителите?
Едно време бяха сила, но сега са мекушави.
Нямат идея какво е на бойното поле.
Но не се притеснявай, землянино.
Ще те забележат. Искам да знам дали имаш куража
за това, което ни чака. - Какво е то?
Ще хванем касапина, който уби Абин Сър.
Кадмендох е брадавицата на планетата.
Развъдник за криминални отрепки.
Веднъж предложих да го изчистим с метеорен дъжд.
Пазителите мислеха, че се шегувам.
Кого търсим? - Човекът-сепия, казва се Куч.
Той ли е убил Абин Сър? - С усмивка.
В моите данни това място липсва.
Казва се Лабела. Сменя си адреса често.
Този ли е Лабела? - Този е самохвалкото.
Пази ми гърба и си дръж устата затворена.
Булиуот. - Синестро.
Тежка вечер. Някакъв шанс Куч да се появи?
Не познавам никакъв Куч. - Були, Були. Виж се само.
Изглеждаш като голяма гумена топка.
Обзалагам се, че мога да те накарам да отскачаш от стената.
Не съм го виждал. Кълна се!
Знаеш към кого да се обърнеш, когато дойде.
Да.
Трябваше да дойдем под прикритие. - Къде е забавното в това?
Лабела. - Есмен.
Трябваше да ме уведомиш, че идваш, скъпи.
Винаги ме изненадваш. Защо го правиш?
Можеше да прекараме малко време заедно.
Малко бързам, скъпа.
Търся Куч. - Куч?
Не ме питай. Не съм му майка. - Чух, че е в града.
Куч си отиде с човека-буболечка, скъпи.
Много отдавна. Никога не се върна при старата Лабела.
Защо ли не ти вярвам?
Как така тези костюми нямат ципове?
Скъпи, ще удариш Лабела заради малка лунна топка.
Не мога да проверявам всички боклуци, които идват тук.
Вземи я. - Какво?
Малко поощрение. Може да раздвижи паметта ти.
Давай.
Лошо момче си, Есмен.
Кажи ми за Куч? - Казах ти.
Не. - Още веднъж.
Синестро, стига.
Къде е? - Не знам.
Скъпи, умолявам те. - Къде е Куч?
Не знам.
Спри. - Знам какво правя.
Винаги се връща при теб след като свърши някоя задача.
Моля те. - И е тук. Наблизо е, нали?
Просто ми кажи, Лабела.
Какво имаш предвид? Къде е? Лабела!
Мамка му.
Отивам нагоре.
Това е бомба!
Извадих късмет.
Не ми се подчини. - Можеше да я убиеш.
Нека ти кажа, приятелю.
Единственият начин да командваш тук, е чрез страх.
Те удрят, аз удрям по-силно. Те атакуват, аз унищожавам.
Аз съм единствената непроменима и неопровержима сила срещу техния хаос
и направи така, че да го забравят. Мислиш ли, че ми харесва?
Виж вселената, която Пазителите създадоха.
Имаме най-великата сила във вселената и какви ни направиха?
Колекционери на боклуци! Събираме боклука.
Крадец тук, убиец там. Измет, мръсотия, боклук!
Няма край, но може да има.
Мечтата ми е един ден всичкия този боклук да изчезне.
Нов световен ред ще господства, този, който ще сложи край на хаоса,
но няма да е създаден от тези със слаби сърца.
Държа се мекушаво, землянино, и това няма да го търпя.
Всичко наред ли е? Чухме, че имало някакво безредие.
Добре сме. - Хванали сте Кучи.
Не изглежда ли добронамерен.
Ще го занеса до най-близката подстанция. Искам всички с мен.
Добре ли си? - Да. Страхотно.
Нещо против да се присъединя? - Може да си развалиш репутацията.
Дай им малко време. Трябва да разбереш,
всички обичаха Абин Сър. Имаше семейство, приятели.
Беше незаменим. - Някакви новини за Куч?
Разпитват го. - Кой задава въпросите?
Кой мислиш?
Кофти. - Знам. Синестро е странен.
Добре, може да бъде доста дързък.
Някои от нас се притесняват за него, но е под голямо напрежение.
Да, спасява вселената. - Точно така.
Куч е дребна риба. Този, когото преследваме, е шефът му, Кенджар Ро.
Той е просто военачалник. - Вече не.
Не и откакто намери жълтия елемент. - Трябва ли да си водя бележки?
Историята започва от зората на времето,
когато единствените чувствителни същества били Пазителите.
Построили батерията на фенера, доста преди създаването на Корпуса.
Батерията можела да захранва всички пръстени със зеления елемент,
най-великият енергиен източник във вселената.
Само Пазителите знаят откъде идва.
Но след като беше инсталирано, Пазителите имаха абсолютното оръжие,
за да поддържат мира и справедливостта в галактиките.
За нещастие, батерията имала една уязвимост - жълтия цвят.
Една част от светлинния спектър, която може да устои на зеленото
и най-силния източник на жълта енергия е жълтия елемент.
Хилядолетия наред Пазителите го крили под земята в друго измерение,
докато Кенджар Ро не го намерил.
Когато Пазителите разбрали за кражбата,
направили извънредна среща с Фенерите.
Абин Сър предложил да отиде като таен агент.
За няколко дни се инфилтрира на кораба на Ро,
но нямаше следа от жълтия елемент.
Кенджар Ро го беше отнесъл на друго място.
Абин Сър се канеше да докладва на Пазителите какво беше открил.
Това знам. От там нататък, Абин Сър се е отправил към Земята.
И сега ти си тук. - Боже.
Заловил си Куч сам. - Той ли ти каза?
Не, бях в главата ти.
Интересно.
Както знаете, Кенджар Ро бил принуден да напусне кораба си
след бягството на Абин Сър. Сега отново е в движение.
Току-що научих от Куч,
че Ро и хората му ще се срещнат на терминала Кадиан в 17:00 часа.
Само това? Само това научи?
Не, че не е от значение. Не, хубаво е да знаем. Дори е необходимо.
Искам всички ви тук в 16:00.
Ще тръгнем заедно. Някакви въпроси?
Ако няма, тогава...
Извинете ме.
Не за първи път те порицаваме, Синестро.
Тази жестокост едва ли е работа на Пазителите.
Съпротивляваше се. Направи процеса труден.
Направих каквото можах. - Трябваше да ни викнеш.
Можеше да използваме телепатите си, за да го накараме да говори.
Времето изтичаше. Изправяме се срещу враг, твърдо решен да ни унищожи.
Корпусът "Зелени Фенери" е съвършен, Синестро.
Не го спасяваш като игнорираш за какво се бори.
Това не трябва да се случва с Кенджар Ро.
В мига, в който го заловите, ще го доведете при нас.
Ние ще го разпитаме. Разбра ли?
Да, г-не.
Ще ни съсипят.
Трябва някой да наглежда външния периметър. Чип?
Винаги получавам гадните задачи. Нека новия го свърши.
Все ми е тая. - Добре, да тръгваме.
Да не се спънеш в някой багаж.
Внимание, пътешественици. Извиняваме се за прекъсването с обслужването.
Корпусът "Зелени Фенери" поискаха да направят проверка на космодрума.
Няма за какво да се притеснявате. Скоро ще възстановим работа.
Тази червена свиня иска да ме ядоса.
Какво да правим?
Изчезнете.
От стаята. Махнете се.
Ще ви уведомя, когато съм готов.
Тук съм. Яви се.
Синестро, викам те.
Покажи ми се.
Тук съм.
Какво се опитваш да направиш? - Труден си за откриване.
Какво искаш, ежедневен доклад ли?
Опасно е да говорим, дори така, особено след като Абин Сър е мъртъв.
Комуникация, Ро. Трябват двама души, за да я има.
Кълна се, не се опитвам да ти се измъкна.
Къде е жълтият елемент? - С оръженосците.
Оръжието е готово за взимане. Нямаме много време.
Къде е? - Да ти кажа...
Заобиколен от верните ти кучета? - Не ме пробвай, Ро.
Заложил съм всичко: Корпуса, бъдещето ми, живота ми.
Няма да се оставя да ме баламосваш.
Ще отидем при оръженосците само двамата.
Отърви се от момчетата ти и аз от моите.
Къде си? - В чакалнята.
Ще се срещнем на пост 50 след половин час. Но ако видя един пръстен...
Просто бъди там.
Томар, имаме промяна в плана.
Хайде, тръгваме си. - Но пръстените...
Скрийте се.
Джордан?
Кажи ми, че си го заловил. - Не още. При теб как е?
Досега видях 10 метеора, 1 супернова и един товарач.
Томар каза, че Синестро иска да ни прехвърли на следващото пристанище.
Отиди към южния периметър. Там ще ни чака Томар.
Добре ли си? - Да, нещо ме удари.
Остани тук.
Не мърдай, буболечко.
Къде си, Джордан?
Имам малък проблем с буболечките.
Къде е Кенджар Ро?
Синестро, отиде към западните порти.
Направете каквото е нужно. Трябва ми жив.
Пръстените!
Добър ход.
Добре, един по един.
Какво направи? Къде е Ро?
Синестро, тези хора... - Не става дума за тези хора.
Заложена е съдбата на корпуса. Набийте си го в главите.
Никой от нас и затова никой от тях не е безопасност,
докато не заловим Кенджар Ро. Дори да потрошим това място.
Той е.
Настъпи го.
Да. - Добре ли си?
Добър изстрел.
Ще ни настигнат. - Време е да разтоварим.
Мамка му!
Трябва да преминем.
Има цепнатина отпред. Можем да се измъкнем.
Това е този от пристанището. - Тогава защо си още тук?
Остана една буболечка.
На твое място бих оставил оръжието.
Аз съм единственият, който знае къде са оръженосците.
Никога няма да ги откриеш без мен.
Ако ме арестуваш, ще те натопя, кълна се.
Хайде, Синестро, свали пръстена. Все още можем да измислим нещо.
Синестро? - Мисля.
Какво има да му мислиш? - План Б. Може да проработи.
Синестро. - Да?
Тук долу.
Влязохте в пилотската кабина сам. - Да, г-не.
И не сте видели Кенджар Ро? - Не, г-не.
И не си спомняте да сте го убивал? - Не съм го убивал.
Някой го е направил и е имал като вашите пръстени.
Ти си бил първи там.
Всъщност, Томар и Будика пристигнаха първи, но дойдох малко след тях.
Проследихме дирята от газове на кораба поотделно.
И никой друг не е бил на кораба? - Не.
Но мисля, че знам точно какво е станало.
Кенджар Ро е нападнал човека
и в последните си моменти на съзнание той е отвърнал.
Прост случай на самоотбрана.
Не трябваше да се поставя в такава ситуация.
Ако не се беше правил на герой,
можеше да настигнете кораба и да заловите Кенджар Ро жив.
Сега никой не може да каже в чии ръце ще попадне жълтият елемент.
Може би искаш да кажеш нещо? - Не съм го убил.
Тогава кой?
Който е взел енергийният му жезъл. Определено не е в мен.
С прибързаните ти реакции превърна вселената в пълен хаос.
Извинете ме, но хаосът е започнал,
когато са ви откраднали жълтия елемент.
Чухме достатъчно. - Така е.
Хал Джордан, разочарован съм, че по преценка на този съд
се оказа недостатъчно дисциплиниран,
за да бъдеш на служба в "Зелените Фенери".
Старши сержант, моля пристъпете напред.
Трябва да предадеш пръстена си на капитан Килоуог.
Килоуог, ще пазиш пръстена, докато Пазителите изберат новия му приемник.
Ами жълтият елемент?
Предлагам да свикаме специално заседание с гвардейците ни.
за да измислим новата ни стратегия. - Мога да уредя това, г-не.
Ако няма нищо друго, съдът се разпуска.
Вие ли ще ме приберете вкъщи?
И двамата сме доброволци. Килоуог иска да ти каже нещо.
Съжалявам за нещата, които казах за теб.
Спаси ми живота. Смел и самоуверен Зелен Фенер си.
Благодаря, Килоуог.
Ще го ядеш ли? - Давай смело.
Какъв ден само. - Съжалявам.
Забеляза ли колко спокоен беше? - Кой?
Синестро. Дори донякъде ме защити. - Бива го в политиката.
Дали е знаел къде Пазителите са скрили жълтия елемент?
Вярваха му. - Мрази ги, знаеш го.
Критичен е. - Не, не може да ги понася.
Защо намекнаха, че енергийната пръчка може да ни е полезна?
Кенджар Ро я управляваше през мислите си. Може да съдържа някакви данни.
Например къде е сложен жълтия елемент?
Ренакар не може да различи задника си от оная си работа.
Дори и да намериш пръчката,
не може да я използваш без прозрението на Кенджар Ро,
а този предавател беше спрян за добро.
Готов ли си? - Бързаме ли?
Това е той.
Знам, че е студено, Кенджар Ро.
Съжалявам.
Къде...? - В моргата си. Мъртъв си.
Мъртъв? - Убих те.
Свързвам синапси за малко информация. Няма да отнеме дълго.
Помниш жълтия елемент, нали? - Жълтия.
Остави го с оръженосците. Къде са?
Куар...
Още веднъж. - Куар...
Може би можеш да ми покажеш. Нека се надигнеш, става ли?
Добре. Къде са оръженосците? Къде е жълтият елемент?
Сектор 234. Много добре.
Можеш ли да бъдеш малко по-точен?
Куард. - Браво.
Можеш ли намериш най-близката пицария?
Каква изненада.
Какво става, Синестро? - Очевидно е, Килоуог.
Работех зад кулисите, за да открия жълтия елемент.
Убил си Кенджар Ро. - За да спася скривалището му.
Внимателно. Не искаш да повредиш енергийната пръчка.
Казаха ми, че ядрото е доста нестабилно.
Излъгал си Пазителите. - Излъгах всички. Трябваше.
Защо? - Помисли малко.
Как Кенджар Ро разбра точно къде да намери жълтия елемент?
Как убиха Абин Сър толкова бързо?
Искаш да кажеш, че има предател? - Разбира се.
Защо мислиш, че исках да работя със землянина?
Най-малкото поне можех да бъда сигурен, че е чист.
Трябваше да кажеш на Пазителите. - Когато му дойде времето.
Първо да вземем жълтия елемент, Килоуог.
Тогава всички ще сме герои.
Свали си пръстена.
Не ставай смешен. Будика?
Съжалявам, Синестро. Не мисля, че може да се отървеш само с приказки.
Боже мой.
Все още е жив. Ако го беше убила, пръстенът му ще полети до Пазителите.
Предпочитаме това да не се случва все още.
Идеята беше на Джордан да дойдем тук. Надявах се да си си тръгнал.
Казах ти, че е умен. - Изиграхте ме.
Трябваше да влезна в главата ти, да видя дали ще се присъединиш към нас.
Но не си лесен за прочитане.
Трябва да поговорим за личното пространство.
Не е твърде късно, Джордан.
Будика вярва във видението ми. Другите ще повярват също.
Но мога да използвам някой като теб, който има куража да свърши нещата.
Докато джуджетата те пропъждат,
предлагам ти сила, повече сила, отколкото можеш да си представиш.
Всичко, което искам, е твоята вярност.
Нави ме. Точно преди последната реплика.
А си мислех, че хората са различни.
Погрижи се за него.
Можеш да скриеш тялото му при това на Ро. Няма да се бавя.
Ще ме удряш, така ли?
Човеци.
Боже мой.
Ти си оръженосец.
Тук съм за жълтия елемент.
Ти не си този.
Кенджар Ро е мъртъв. Бях му партньор.
Каза ми да дойда в Куард, за да взема оръжието.
Плати го и сега е мое.
Нямам време за това. Аз...
Приятелят ти е закъснял.
Оръжието е конфискувано.
Твое е.
С това ще управляваш.
Работата ни е приключена.
Напускаме този свят, за да се върнем в нашия си.
Оръжието е могъща сила.
Най-могъщото и неограничено във вселената ви.
С едно изключение.
Един малък
дефект.
Какъв? - Дефектът,
което всяко оръжие има.
Потребителят е.
Хванали са Будика.
Започнах сам, ще приключа сам.
Пазителите искат да те видят. - И аз тях.
Какво правиш, Синестро? - Само каквото е необходимо, Томар.
Не се мръщи. Вселената е станала прекалено голяма за джуджетата.
Нов ден започва. Ново слънце изгрява.
Беше най-умният ни Фенер. Образец на задължения и служба.
Най-умният от всичките.
Може би прекалено умен, Ренакар. Трябваше да видим знаците.
Докато Синестро няма възможността да се обясни, ще остана скептичен.
Едно е сигурно, взехте пръстена на грешния човек.
Ако ме питате, трябва да му го върнете.
Когато сте готови.
Изгубил е силата си.
Томар.
Убил ги е всичките.
Значи е вярно.
Да, Гантет. Нова власт е на разположение.
Нова органи на властта. - Как смееш?
Това е обида... - Затвори си устата, глупав трол!
Вие сте нищо освен сбирщина стари мърморещи бабички, слаби и пречкащи.
Галактиката плаче за ред, имахте глухо ухо,
но всичко това свършва сега.
С честната си дума на полубогове,
всички ще обещаете безсмъртната си преданост към мен.
Как ли не! - За първи път сме съгласни.
Предай се, Синестро.
Сигурно е трудно да се откажеш от силата.
Нека ви стимулирам малко.
Няма да имате нищо. Дори и животите си накрая.
Трябва да вървя, момче.
Отстъпи.
Браво.
Какво, по дяволите?
Приятни приземявания.
Мъртъв е.
Фенерите.
Да, всички във вселената, без сили и без защити.
Вие сте генерали без армия във война, която не можете да спечелите.
Колко още трябва да умрат? - Достатъчно, Синестро. Моля те.
Ще се съгласим с изискванията ти.
Хайде, позеленей!
Кучи...
Пръстените. Веднага.
Честно казано, Килоуог, така или иначе нямаше да оцелееш.
Проклет да съм.
А си мислеше, че съм бил зелен преди.
Джордан.
Виждаш ли го? - Не съм сигурен.
Нещастникът е някъде тук.
Всичко свърши, Синестро.
Все още имам доста сила, останала в този пръстен.
Достатъчно, за да махна твоя, за по-сигурно.
Не си достатъчно силен. - Просто малко поощрение.
Извини ме, нещастнико.
Чуваш ли ме, Джордан? Обади се, Джордан.
Къде си? - Падам. Забравих си парашута.
Много интересно хрумване. - И аз знам няколко номера.
Макар, че продължаваме да скърбим за тези, които паднаха,
по време на трагичното предателство тези дни,
също така празнуваме нашата издръжливост.
Батерията ни е поправена, пръстените ни пълни отново
и битката ни срещу тъмните сили продължава.
Това, което научихме от последната ни битка е,
че могъщото зло може да се появи от най-неочакваните източници,
но за щастие, също така може да се появи и голям героизъм.
Помолих Гантет да прочете клетвата ни.
Ако нямате нищо против, Апа Али Апса,
бих искал това да направи най-новия ни Фенер, Хал Джордан.
Точно така.
Какъв е проблемът? - Учих го тази сутрин.
В най-светъл ден,
в най-тъмна нощ, никое зло не ще избяга от погледа ми.
Нека тези, които почитат злата сила,
да се пазят от силата ми, светлината на Зелен Фенер!
Трябва да вървя. - Къде отиваш?
Трябва да си перфорирам картата при другия ми шеф.
Това ще бъде едно дълго пътуване до работата.
Превод: SpAwN